Иван Бунин
В късен час в полето бяхме с нея…

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

В късен час в полето бяхме с нея.

Устните й трепетно допрях…

„Искам от любов да полудея!

Груб бъди, та чак да ме е страх!“

После, уморена, кротко рече:

„Ах, приспи ме, миг покой ми дай,

бурно ти не ме целувай вече,

до гърдите си ме приласкай.“

Грееха разискрени звездите,

лъхаше уханната роса.

Ласкаво докосвах аз очите,

бузите и меката коса.

Тя заспа като дете, притихна.

След това въздъхна в сън блажен.

Сепна се, на нещо се усмихна

и отново се притисна в мен.

Дълго мрак тежеше над полето,

дълго над съня й бдях в нощта…

А след туй на златен трон в небето

тихо, неусетно заблестя

утрото — хлад лъхна над полята…

Кротко я разбудих, с шепнещ глас,

и в степта червена, през росата

до дома й я изпратих аз.

1901

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.